STOLTHET OG FORDOM
Jeg håper du har bedt om om en god middag i dag.
Jeg har nemlig grunn til å tro at vi får besøk.
Mr. Bingley! Hvorfor sa du ingenting, Jane?
Og vi som ikke har noen fisk. Lydia, ring etter Hill øyeblikkelig.
Det er ikke Mr. Bingley, men en jeg aldri har møtt.
- Oberst Forster? - Kaptein Carter? Denny...?
Jeg fikk dette brevet for en måned siden-
- og svarte innen to uker da det virket som det hastet.
Det er fra min slektning Mr. Collins-
- som når jeg er død, kan jage dere så snart han behager.
Ikke nevn den slangen, er du snill.
Det er forferdelig at ditt gods ikke går i arv til dine egne barn.
Mr. Collins forbrytelse består i å ha arvet Longbourn-
- men hør hva han skriver, så kanskje du blir litt mildere til sinns.
"Den fiendskap som rådet mellom Dem og min avdøde far"-
- "har alltid plaget meg, og nå som livet hans er til ende..."
"...har jeg ofte ønsket å brolegge kløften mellom oss"-
- "og nå har jeg fattet min beslutning."
For da jeg ble presteviet til påske-
- brukte lady Catherine de Bourgh sin patronatsrett i min favør.
Takket være henne har jeg blitt sogneprest i Hunsford-
- der det skal bli min fremste plikt å vise henne min takknemlighet.
Som prest bør man søke å forfremme fredens velsignelse-
-så langt ens innflytelse kan nå.
Derav følger at mitt forsøk på å vise velvilje er ytterst prisverdig-
- og ikke bør friste Dem til å avvise min olivenkvist.
Det smerter meg å være årsaken til Deres døtres ulykke-
- og jeg ønsker å godtgjøre dem etter beste evne.
Jeg mener å besøke dere mandag den 18....
Forsiktig!
...og bli til lørdagen uken etter.
Jeg tar min egen enkle vogn til tollbommen, deretter postskyss.
I Watford leier jeg en kusk til å kjøre meg til Longbourn-
- der jeg, med Guds hjelp, bør være ved firetiden.
- Og der kommer han. - Han må være en smule underlig.
Hvis han vil hjelpe mine piker, så er det ikke meg imot.
- Kan det være en fornuftig mann? - Neppe.
Jeg håper faktisk at han er rake motsetningen.
Mr. Collins. Velkommen.
Kjære Mr. og Mrs. Bennet.
De var tydeligvis heldig angående Deres beskytterinne.
Lady Catherine de Bourgh...! Det stemmer.
Jeg er blitt møtt med større vennlighet enn jeg våget å håpe på.
To ganger har jeg blitt invitert på middag på Rosings Park.
- Sier De det? Forbløffende. - Bor hun nær Dem?
Hagen min er kun skilt fra Rosings Park av en smal vei.
Bare en smal vei? Kan du tenke deg, Lizzy...!
Hun er altså enke. Har hun familie?
Hun har en datter: arvingen til Rosings og en stor formue.
Har hun blitt presentert ved hoffet?
Hennes vaklende helse hindrer henne i å være i London-
- og dermed, som jeg sa til lady Catherine-
- har hoffet gått glipp av en juvel som overstråler alt annet.
Jeg er glad for hver gang jeg får gi en fin kompliment til en dame.
Hvilken lykke å eie en slik evne til å smigre med finesse.
Tør man spørre om høflighetene er øyeblikkets innskytelser-
-eller er de uttenkt på forhånd?
De er hovedsakelig improvisert.
Iblant morer jeg meg imidlertid med å skrive ned passende komplimenter-
- men jeg prøver alltid å få dem til å gi inntrykk av spontanitet.
Jeg er dypt imponert over Deres døtres sjarm.
Takk, det er søte piker, om jeg får si det selv.
- I særdeleshet den eldste, kanskje? - Jane blir beundret overalt...
...men jeg bør nok si at hun trolig blir forlovet i løpet av kort tid.
De andre derimot, om noen av dem...
I deres tilfelle er, så vidt jeg vet, ingen løfter blitt avgitt.
Vi skal gå til Meryton.
- Kanskje De vil ta en spasertur. - Ja, det gjør jeg faktisk.
Elizabeth...!
Vil dere gjøre meg den ære å gå med meg til byen?
- Besøker De tanten Deres ofte? - Ja, hun setter pris på selskap...
...men hennes bopel er ingenting mot Rosings Park, er jeg redd.
Jeg har evnen, som alle prester burde ha til-
- å kunne smelte inn blant alle typer mennesker, høye som lave.
Det er et medfødt talent, men gjennom konstant innstudering-
-har jeg utviklet den til perfeksjon.
Den hadde de ikke på fredag.
- Tror du at jeg ville kle den? - Ikke like bra som meg.
Kom og se, Jane. Den hatten må jeg ha.
Denny står der borte!
- Hvem er det der? Så kjekk han er! - Ingen mann ser bra ut uten uniform.
De har sett oss. Er han ikke kjekk, Lizzy?
Denny!
- Vi trodde dere var i London. - Vi kjedet oss der.
Dette er min gode venn George Wickham.
Miss Bennet, Elizabeth Bennet, Mary, Catherine og Lydia Bennet.
Vår slektning: Mr. Collins.
- Blir De lenge i Meryton? - Hele vinteren, i regimentet.
Da får han uniform, Lydia.
- Han vil overtreffe oss alle sammen. - Nå gir du et falskt bilde av meg.
Blir De med til tante Philips i kveld? Det blir supé og kortspill.
- Jeg er ikke invitert. - Det gjør ingenting nå for tiden.
Om Mrs. Philips inviterer meg også, blir jeg gjerne med.
Jane, Mr. Bingley er her.
Vi var på vei til Longbourn for å høre hvordan De hadde det.
Så snilt av Dem, sir, jeg er helt restituert.
- Der er Denny! - Chamberlayne også.
Hvilke herlige gemakker, Mrs. Philips.
Det minner om det lille frokostrommet på Rosings.
Gjør det? Jeg takker ydmykt...
Jeg forsikrer at Mr. Collins mente å gi tante en kompliment.
Rosings Park er et svært praktfullt gods.
Det ville gremme meg meget om De trodde at jeg hånte Deres fine bolig.
Rosings Park er min beskytterinnes residens: lady Catherine de Bourgh.
Kamininnfatningen i den lille salongen kostet 800 pund alene!
Nå forstår jeg...!
Kan De tenke Dem å delta i et parti whist?
Jeg kan lite om spillet, men jeg forbedrer meg gjerne.
- Hvis min vakre slektning bifaller. - Av hele mitt hjerte.
Mr. Collins...
- Hva var trumf nå igjen? - Hjerter, Mr. Collins. Hjerter.
Det var vanskelig å bli kvitt Deres yngre søstre.
De kan være svært bestemte, særlig Lydia.
Hyggelige piker. Selskapslivet er betydelig bedre her enn jeg trodde.
Mr. Bingley og vennene hans er ikke her i aften.
Enkelte av hans venner mener nok at det ville vært under deres verdighet.
- Hvor lenge har De kjent Mr. Darcy? - En måned.
Jeg har kjent ham i hele mitt liv. Vi lekte med hverandre som barn.
De er overrasket. De merket kanskje kulden mellom oss?
Ja, det må jeg innrømme.
- Kjenner De Mr. Darcy godt? - Så godt som jeg ønsker.
Vi tilbrakte tre dager under samme tak, og jeg misliker ham.
Jeg er redd for at få - med unntak av meg selv - deler Deres oppfatning.
Her er han ikke likt overhodet. Folk avskyr hans hovmod.
- Har han tenkt å bli lenge? - Det vet jeg ikke...
...men jeg håper at hans nærvær ikke påvirker Deres planer om å bli.
Jeg viker ikke for Mr. Darcy. Vil han unngå meg, må han reise selv.
Vi står ikke på god fot. Han har begått en urett mot meg.
Hans far var min gudfar - en av de beste menn som noensinne har levd.
Min far var hans forvalter, og da han døde-
- tok gamle Darcy hånd om meg og elsket meg som sin egen sønn.
Han lot meg studere til prest, og hele min hug sto til det yrket.
Så døde han, og da pastoratet han lovet meg ble ledig-
- nektet hans sønn å oppfylle farens løfter-
- så jeg ble nødt til å klare meg på egen hånd.
Sjokkerende, fullt så motbydelig trodde jeg ikke at han var.
Han fortjener å bli utskjemt offentlig.
Det blir han en dag, men ikke av meg. Det ville ikke vært rett mot faren.
For en avskyelig stolthet! Hadde jeg vært Dem, ville jeg vært rasende.
Jeg er ikke særlig forbitret av meg.
Forresten, så er jeg ikke så verst stilt, snarere tvert imot.
Jeg avskyr å drive dank. Mitt nye yrke gir meg fullt opp å gjøre.
Mine offiserskolleger er hyggelige, og akkurat nå nyter jeg selskapet-
- så jeg forbyr Dem å synes synd på meg.
Hvorfor skulle vi synes synd på Mr. Wickham?
Fordi... jeg ikke har danset på tre måneder.
Stakkars deg, det må vi endre på. Mary, spille Barley Mow.
Mr. Collins...
Darcy ville aldri se bort fra sin fars vilje på en så ukristelig måte.
Skulle vennene hans virkelig kunne ta så feil av ham?
Jeg tror heller Mr. Bingley har latt seg lure enn at Mr. Wickham lyver.
Jeg tror at du liker Mr. Wickham.
Ja, jeg liker ham. Hvem er det som ikke kan gjøre det?
Han virker åpen og troskyldig.
Han har dype følelser, men likevel er han munter og full av liv.
- Ja, jeg liker ham svært godt - Men etter et så kort bekjentskap...
- Burde vi tro så blindt på ham? - Hvem kan tvile på ham?
Han ga meg hver eneste detalj, navn, fakta - alt uten omsvøp.
La Mr. Darcy fornekte det hvis det er usant. Han så helt troverdig ut.
Det er svært vanskelig, det er beklemmende.
- Man vet ikke hva man skal tro. - Man vet akkurat hva man skal tro.
Vi er invitert på ball på Netherfield!
- Jeg elsker å gå på ball. - Ta det som en kompliment, Jane.
Invitasjonen gjelder Dem også, Mr. Collins.
Ville det passe seg å gå? Hva ville biskopen si?
Deres skrupler tjener Dem til heder, men et ball av dette slaget-
- hos en aktet mann, for respektable mennesker, kan ikke være av det onde.
Selv danser jeg svært gjerne-
- og håper å få gleden av å by opp hver og en av dere den aftenen.
...og nå benytter jeg anledningen til å be Dem, miss Elizabeth-
-om de to første dansene.
Dere forstår sikkert rekkevidden av det hele-
- om jeg sier at kun kamininnfatningen i den lille salongen kostet 800 pund.
- 800 pund? Da må den være stor. - Svært stor, sir.
Hennes nåde er glad i en skikkelig ild, da.
Mr. Collins, hvilken flaks.
Mary har funnet en passasje i Fordyces prekener hun ikke forstår.
- Det gjelder et viktig trosspørsmål. - I så fall...
Hun er i salongen.
Mr. Collins konversasjon er meget... nyttig.
Og den bys i rikt mål.
- Har De truffet Mr. Bingley ennå? - Nei, men jeg liker ham allerede.
Han har bedt samtlige offiserer på ball, det har gledet flere enn oss.
Det må være en hyggelig mann.
Han er ivrig etter å like folk, men han har god dømmekraft.
Hvordan kunne Mr. Darcy lure ham? Han kan ikke vite hvem Mr. Darcy er.
Mr. Darcy kan være hyggelig når det passer ham.
Mot sine like kan han være vidsynt, hederlig, til og med elskverdig.
- Hvordan kan De tale så vel om ham? - Han er ikke tvers igjennom ussel.
- Hvordan er miss Darcy? - Jeg kan ikke kalle henne tiltalende.
Som liten var hun snill og søt og svært glad i meg-
- men nå er hun som sin bror - svært stolt.
Vi møtes aldri nå for tiden. Hun bor i London.
- Hun er rundt 16 år, som Lydia. - Lydia er 15.
Deres slektning nevnte lady Catherine de Bourgh.
Hun er Mr. Darcys tante, og Anne, datteren som får arven-
-ventes å bli Mr. Darcys brud.
Stakkars miss Bingley.
Så fin du er, Lizzy!
Like pen som Jane blir du aldri, men du ser faktisk veldig bra ut.
Vis Mr. Collins ekstra oppmerksomhet. Han har vært svært høflig mot deg.
- Lizzy holder sikkert med meg. - Gå inn og kle på deg!
Jeg må spørre Lizzy om noe.
Hva synes du? Kitty liker den ikke, men jeg synes den kler meg.
- Da trenger du jo ikke spørre meg. - Så fin du er.
Du akter vel ikke å beholde Wickham for deg selv?
Jeg må danse de to første dansene med Mr. Collins.
Han truet visst å danse med oss alle sammen.
Velkommen, Jane. Så hyggelig å se deg helt frisk igjen.
Louisa og jeg har savnet deg sånn.
- Mr. Hurst? - Hva?
Mrs. Bennet. Mr. Bennet.
Mrs. Bennet, Mr. Bennet, og alle døtrene deres.
- Der er Denny...! - Og Chamberlayne.
Så smakfullt De har ordnet alt.
Det får meg til å tenke på... Har De noensinne vært på Rosings Park?
Miss Bennet...
- Miss Bennet, De ser strålende ut. - Takk.
Min venn Mr. Wickham ønsker å hilse og si at han er blitt forhindret.
Han er i London i et viktig ærend-
- han ville nok også unngå en viss person.
- Danser du med oss, Denny? - Unnskyld meg.
Jeg skulle danset med begge to samtidig hvis det var mulig, men...
Charlotte, jeg har så mye å fortelle.
Dette er vår slektning Mr. Collins. Min venninne, miss Lucas.
Det er en ære å møte mine vakre slektningers venner.
Så mange fortryllende unge damer! Jeg er helt henført.
Unnskyld...
- Er du sikker på at det er sant? - Alt tyder på det.
Mr. Darcy skryter selv av at han er forbitret, uforsonlig...
Hvis De ikke er opptatt, kanskje jeg kan få neste dans.
Jeg tenkte ikke... Ja takk.
Hvorfor kom jeg ikke på et påskudd? Jeg avskyr ham!
Han valgte deg framfor alle andre. Tenk på hva du gjør.
Ikke la Wickham stå i veien for en ti ganger mer betydningsfull mann.
Vi må vel konversere en smule, et par ord skulle holde.
De kan si noe om dansen, og jeg noe om antallet par.
- Pleier De å snakke når De danser? - Ja, da kan vi si så lite som mulig.
Føler De det slik, eller tenker De på mitt beste?
Både ßog, vil jeg tro.
Vi er like fåmælte begge to. Vi liker bare å si ting som imponerer.
Den beskrivelsen stemmer ikke på Dem selv.
- Spaserer De ofte til Meryton? - Ja.
Vi stiftet et nytt bekjentskap der forleden.
Wickham har lett for å få venner, vanskeligere for å beholde dem.
Han har mistet Deres vennskap, og dermed et bedre liv.
Tillat meg å gratulere. De danser ypperlig-
- og Deres partner er Dem verdig. Jeg håper å få gjøre dette ofte-
- særlig når en viss etterlengtet begivenhet inntreffer.
Gratulasjonene kommer til å strømme på.
Jeg skal ikke forstyrre Dem og Deres fortryllende partner lenger.
Utmerket, utmerket...!
De har sagt at De sjelden tilgir, at Deres uvilje er urokkelig.
Jeg håper De passer Dem for å føle uvilje.
De lar vel aldri fordommer forblinde Dem?
Forhåpentlig ikke. Hvor vil De hen?
Jeg prøver bare å forstå Dem.
- Kommer De noen vei? - Nei, ryktene om Dem forbløffer meg.
Jeg ønsker at De ikke vil forsøke å finne ut av min karakter akkurat nå.
Det ville ikke hedre noen av oss.
- Kanskje jeg ikke får flere sjanser. - Jeg vil ikke berøve Dem noen glede.
Jeg hører De er lykkelig over George Wickham.
Han glemte sikkert å fortelle-
- at han bare er sønn av gamle Darcys forvalter.
Jeg råder Dem til å ikke ta alt han sier på fullt alvor.
Wickham behandlet Darcy på en tarvelig måte.
Jeg husker ingen detaljer, bare at Mr. Darcy ikke kan klandres.
Jeg beklager at De nå kjenner til Deres venns skyld-
- men med hans herkomst var det ikke annet å vente.
Hans skyld og hans herkomst synes å være samme sak for Dem.
Han sa selv at han var sønn av Mr. Darcys forvalter.
Unnskyld at jeg blandet meg inn i det. Det var i beste mening.
Så uforskammet!
Hennes lumpne angrep viser hennes uvitenhet og Darcys ondskap.
Mr. Bingley vet ikke hva som skjedde-
- men han betviler Mr. Wickhams heder.
Kjenner han Mr. Wickham? Ellers har han jo bare hørt Mr. Darcys versjon.
Mr. Bingley er sikkert oppriktig. Han stoler på sin venn-
- men det endrer ikke min oppfatning om de to andre.
Nå vil jeg høre en sang. Caroline, kan vi overtale deg?
Miss Mary Bennet. De kom meg i forkjøpet.
- Se! - De er ikke presentert for hverandre.
- Kan vi stoppe ham? - For sent.
Mr. Darcy, jeg har gjort en forbløffende oppdagelse.
De er tydeligvis nevøen til lady Catherine de Bourgh.
Jeg kan opplyse Dem om-
- at hennes nåde var ved utmerket god helse for... åtte dager siden.
Det gleder meg.
- Hvem er De? - William Collins, og jeg har æren...
Det holder i massevis. Du har underholdt oss lenge nok.
La de andre unge damene vise hva de kan.
Hvis jeg hadde kunnet synge-
- hadde jeg med største fornøyelse underholdt selskapet med en sang.
Musikk er jo en uskyldig fornøyelse-
-som også en prest kan vie seg til.
Mr. Collins er så forstandig. Han har lagt sin elsk på Lizzy-
-og bedre hustru kan han ikke få.
Først foretrakk han Jane, men Bingley kom ham i forkjøpet. Hvilket parti!
Takket være det kommer pikene til å få treffe andre rike menn.
Lydia!
Hent et glass vin, Denny. Jeg er helt utslitt.
Først Chamberlayne, så Denny.
- Mary sang svært dårlig. - Stakkars Mary, men hun gir seg ikke.
Dumt av henne. Mr. Collins tråkket på kjolen min, så den gikk i stykker.
Hun har nok ikke noe å innvende.
- Ikke går fra meg - Lizzy...!
Gå opp til rommet ditt, Kitty. Mr. Collins vil snakke med Lizzy.
Ikke gå. Mr. Collins har nok ikke noe å si som ikke tåler å høres av dere.
Jeg krever at du blir her og hører på Mr. Collins.
Kom nå, Kitty.
Deres beskjedenhet øker verdien av Deres fortreffelige egenskaper.
De aner nok hva mitt ærend er-
- selv om Deres finfølelse maner til forstillelse.
Nesten i samme stund som jeg kom hit-
-utså jeg Dem til min livsledsager.
Men før følelsene tar overhånd-
- burde jeg kanskje legge fram mine grunner for å inngå ekteskap.
For det første-
- bør en prest gå foran med et godt eksempel ved å gifte seg.
For det andre kommer det til å bidra til min egen lykke.
For det tredje, eller snarere første-
- handler jeg etter råd fra min edle beskytterinne: Catherine de Bourgh.
"De må gifte Dem," sa hun. "Velg med omhu."
"Velg en fin dame for min skyld"-
- "og for Deres egen skyld en dyktig kvinne, men ikke altfor fornem."
"Finn en slik kvinne og før henne hit"-
- "så skal jeg besøke henne."
Hun kommer sikkert til å verdsette Deres slagferdighet og gode humør-
- når de er dempet av den ærefrykt som hennes rang vil fremkalle.
Så langt mitt ønske om å gifte meg overhodet.
Angående mitt valg, min kjære...
Jeg kommer jo til å arve dette godset ved din fars død-
- og derfor føles det riktig å ta en av hans døtre til ekte.
Nå gjenstår ingenting annet-
- enn å, i de mest henførte ordelag, forsikre Dem om mine sterke følelser.
Deres økonomi betyr ingenting.
Jeg vet at tusen pund med fire prosents rente er alt De får-
- men jeg lover å aldri klandre Dem for det når vi er gift.
De forhaster Dem. De glemmer at jeg ikke har svart ennå.
Takk for Deres komplimenter. Jeg innser at Deres frieri er en ære-
-men jeg må avslå.
Ikke tro at jeg er avskrekket.
Unge damer gir ofte avslag når den de hemmelig begjærer, frir til dem-
- og derfor håper jeg at jeg i løpet av kort tid får føre Dem til alters.
Deres håp er mildt sagt eiendommelig med tanke på mitt svar.
Mitt avslag var alvorlig ment.
De kan ikke gjøre meg lykkelig, og vice versa.
Kjære miss Elizabeth, min stilling, mine bånd til familien de Bourgh-
- er tungtveiende omstendigheter i min favør.
Ta i betraktning at det er usikkert om De noen gang blir fridd til igjen.
De kan ikke mene alvor med deres avslag.
De vil antakelig øke min kjærlighet ved uvisshet-
- slik det er vanlig blant elegante damer.
Jeg etterstreber ikke den typen eleganse-
- som inviterer en til å plage en hederlig mann.
Jeg takker for Deres tilbud, men jeg kan ikke akseptere det.
Følelsene mine forbyr det. Kan det sies tydeligere?
De er tvers igjennom bedårende.
Jeg er overbevist om at når foreldrene Deres har samtykket...
...kommer mitt frieri til å virke høyst fordelaktig.
Mr. Bennet, bli med øyeblikkelig. Vi er helt ute av oss.
Overtal Lizzy til å si ja til Mr. Collins. Hun nekter.
Skynd deg, ellers tar han tilbake sitt tilbud.
Jeg forstår ingenting. Hva snakker du om?
Om Mr. Collins og Lizzy!
Hun vil ikke ha ham, og nå begynner han å si at han ikke vil ha henne.
Hva skal jeg gjøre med det? Det virker håpløst.
Si til Lizzy at du krever at hun gifter seg med ham!
- Hent henne. - Lizzy! Lizzy!
Faren din vil snakke med deg.
Kom hit, barnet mitt.
Det sies at Mr. Collins har fridd til deg.
- Stemmer det? - Ja.
- Og du har avvist hans frieri. - Ja, det har jeg.
Da kommer vi til kjernespørsmålet.
Din mor krever at du sier ja. Stemmer det?
Ja, ellers vil jeg aldri se henne mer.
Fra i dag må du bli en fremmed for en av foreldrene dine.
Din mor vil aldri se deg mer hvis du sier nei til Mr. Collins-
- og jeg vil aldri se deg mer hvis du sier ja.
Mr. Bennet!
- Charlotte. Hva gjør du her? - Jeg tenkte å hilse på Elizabeth.
Mr. Collins fridde til Lizzy, men hun sa nei.
Det var jo uflaks for ham, men ikke noe å forbauses over.
- Han nekter å bli. - Skal jeg invitere ham hjem til oss?
Ta ham med deg og mat ham. Han har rast hele morgenen.
- Mr. Collins... - Jeg finner meg i min skjebne.
Som godt er har den lykke som er nektet meg, mistet noe av sin verdi.
Til i morgen...
Adjø.
Mr. Collins...
Tekst: May-Hilde Hoelstad www.sdimedia.com